Madalate troofiliste tasemete tarbimine

Kalanduse ja kalakasvatuse tagasihoidlikkus inimese toiduallikana tuleneb järgnevast:

- Ookeani produktsiooni kasutamine on praeguste tehnoloogiate juures ebatõhus, kuna kasutatakse kõrge troofilise tasemega organisme
- Kalakasvatuse perspektiivi vähendab samuti kalade kõrge troofiline staatus
- Võimalu nõiaringist pääseda oleks kui tarbitaks madalamaid troofilisi tasemeid.
- Fütoplanktoni ja zooplanktoni kogumiseks puuduvad aga head tehnoloogiad; omaette teema on maitseharjumused ja kultuuriline taust.
- Erandiks on makrovetikate kasvatamine ja kasutamine

Hüpoteetilised printsiibid, kuidas mere saagikust tõsta võiks:

- Kasutada herbivoorset zooplanktonit ressursina, sh. kopepoode ja krilli
- Bentiliste herbivoorsete/omnivoorsete loomade kasvatamine. Heaks näiteks söödav rannakarp Mytilus edulis
- Produktsiooni stimuleerimine kunstlikke apvellinguid tekitades
- Väetamine või olemasolevate toitaineressursside kasutamine
- Makrovetikate biomassi kasutamine

Herbivoorse zooplanktoni kasutamine

Teoreetiline skeem illustreerimaks zooplanktonil põhineva toidubaasiga kalakasvatust. Võrreldes praeguse tehnoloogiaga, kus toidubaas põhineb esimese astme karnivooridel Kalatoodang võiks suureneda 10 korda! |

Teatud mere piirkondades on herbivoorne zooplankton piisavalt arvukas, et teatud aegadel seda töönduslikult püüda

- Sama zooplankton on ka oluliseks toidubaasiks töönduslikult olulistele kaladele
- Kui zooplanktoni produktsiooni piirab toidubaas (fütoplankton), siis zooplanktoni väljapüüdmine vaid vähendab suremust ja töönduskalade toidubaas ei vähene
- Teine on lugu, kui zooplanktoni arvukust piirab temperatuur, advektsioon, etc
- Oluline - 10% herbivoorse zooplanktoni produktsioonist on võrdne kogu esimese astme karnivooride produktsiooniga

Zooplanktoni Calanus finmarchicus traalimine põhja Norras

« Eelmine | Järgmine »

© 2009 Kalle Olli