Suve lõpp oli paistmas.
Päevad kiskusid lühemaks, kuid oli veel endiselt soe.
Päiksepaisteline hommik.
Ärkasin pohmellis peaga, võrdlemisi ükskõikse olemisega.
Olin keskendunud vaid panni peal praadivale munale ja tema kõrval särisevale sõber-peekoniviilakule.
Jõin kosutuseks vett.
 
Mulle helistab sõbranna.
Ta helistab mulle liialt tihti, mõtlesin ma, ning lasin telefonil edasi heliseda.
Otsustasin siiski toru monotoonsel toonil vastu võtta.
Too sõbranna, ühes teiste mu sõpradega oli läinud linnast välja, mere äärde, väiksele festivalile muusikat kuulama ning pidutsema.
Kõik see, millest mul oli tolleks hetkeks kõrini.
Mina olin juba pidutsenud küllaga.
Kuid telefonikõne osutus hoopis tumedatooniliseks.
Üks mu hea sõber olevat joobes peaga irdunud muust massist, sooviga ronida vaateplatvormile - nautida vaadet ning pidustusi eemalt, koos kena tütarlapsega.
Selgus aga, et tegemist ei olnud tavalise platvormiga.
Tegemist oli kõrgpingeliine toetava õuduste torniga.
Kell oli tõenäoliselt varajastes hommikutundides ning maapind oli kastene ja märg.
Mingi hetk, kui oli aeg taas alla ronida, läks mu sõber liinidele lähedale ning sai löögi ning jäi teadvuseta lebama.
Tüdruk oli šokis, ronis alla tagasi peole abi kutsuma.
Käivitus päästeoperatsioon.
 
Muna kõrbes pannil.
Ma keerasin gaasi pliidi alt kinni, minus möllamas võõrad emotsioonid – valu, kaotus.
Seda kõike hoidis ohjes minu pohmell.
Ma kuulasin edasi.
 
Sõbranna vend ronis ninjalike liigutustega torni otsa, vinnas sõbra sealt ühe käega välja, vältimaks ise elektrilöögi saamist, teise käega konstruktsioonist kinni hoides.
Sõber heideti tornist alla ja toimetati haiglasse.
Mures isa sõitis otsemaid teda vaatama.
Nahk tema kätel oli nagu üleküpsenud kanavarras.

Kahe nädala pärast oleks ta pidanud minema Inglismaale, prestiižikasse IT firmasse tööle.
Ta nimetas seda oma unistuste tööks, kuid nüüd tal ei olnud enam käsi.
Õnneks jäi ta ellu.Ta käib küll ringi nagu kohmakas zombie, kuid ta on elus ja positiivselt meelestatud.
Ta on oma plaanid juba ümber kalibreerinud.
Tema käed ei trüki enam eales nii kiiresti, kuid ta on juba uusi plaane haudunud ning kohandab ennast vastavalt olukorrale.
Ta on mulle suureks eeskujuks.
