Sanna lugu
Elleri Kalle 

Ku mõtõlda mi maarahva inemist ilma sannalda, olõssi seo küländ võimalda asi.
Määndene elämine taa sõs olõssi, ku iho harimalda ja heng niisamaldõ.
Mi tiiä, et inemise elo alost´ inämbäle sannan ni sagõdalõ sannan ka lõppi.
Näide mõlõmba, alostusõ ni lõpõtusõ vaihõpääl käve sann kõigi tegemiisi ja olõmiisi mano, kas olli sõs pühä tulõman, talos vai kogoni saaja – õks oll’ sann seo kotus, kohe oll’ asja inne ekä tähtsämbät sündmüst vai ettevõtmist.
Niida om seo alasi olnu vanal Võromaal ni pall’o om taast alalõ viil parladsõl aol.
Ku vana om sann mii maanukan vai maailman ülepää? Vastada võinu niimuudu, et sann om olõman olnu aigo alostusõst pääle.
Esihindäst täütsä õigõ vastus, selle et mi olõ alasi elänü üten sannaga ja taaviisi omma as’a olnu nii kavva ku mälehtedäs.
A vet seo ilma aigo taht inemine tõõstamist, taht kõik as´a ütsi vallalõ harota, uuri nii urgata.
Teedätahtminõ olõ ei esihindäst halv, a mõnikõrd tulõs asjo pääle kaia sammamuudu nigu vanast, tähendäs kogo asi kõrraga, as’a olõmisõ perrä.

Sanna kultuuriluust
Et aoluu sisse minnä, tulõ kaia sanna laembalõ, üle mitmõ maa.
Ku kaia võrokõisi naabridõ mano, sõs omma sanna tartokõisi vai setokõisi man õnnõ kipõn tõistmuudu, tsipa inämb vaiht om kül mul´kõga.
Kõigi näide rahvide sannol om pall’o inämb ütist ku esisugumast.
Ku mi läämi kavvõmbalõ, sõs tulõ tõistmuudu asjo lisas, sõski omma Hummogu- Soomõ ni Põh’a-Karjala sanna küländ sammamuudu nii ku mi Võromaa uma.
Inämb viil, terve Põh’a-Vinnemaa vinläisi ni mii hõimõ sanna, Volga jõõ veeren ja ümbre Uurali mäki, omma õks küländki ütetaolidsõ, niisamatõ Põh’a-Lätin.
Sanna ommaki üle kogo taa ilmajao, kon kunagi elli Uurali rahva.
A kõik seo käü sanna ku üte huunõ eihtüse, aho ja kütmise viie kotsilõ.
Neo omma as’a, kellest om urgatuisi, võrdlõmiisi, kirjapandmiisi, a sanna tõnõ, sama tähtsä puul om sannankäümise vaimlinõ, hengekultuur. Taad uuri om mitmit kõrdo rassõmb ni naid uurmiisi omgi veidü.

A panõmi no tähele, ku sügävän sisen omma sanna üte rahva elämisen ja olõmisõn.
Kae siiä om käkit seo, miä tege Võromaa sanna esierälidses.
Võrokõsõlõ om timä sann pall’o inämb üts jago timä hindätiidmisest, ku kaia taad kõrvuisi Eesti muidõ piirkundõga.
Viro- ni Har’omaal olõ ei sanna joudnu vasta panda vahtsõ ao maailma tuulilõ, sääl om pistü viil mõni harv sannakõnõ ja viil veidemb om naid, kedä kütetäs.
Sada astakka tagasi oll´ Saarõmaa õkva samapall´o sanno täüs ku Võromaa, täämbätses om suurõmb jago naist häönü, õnnõ Setomaa and kõrvuisi panda vana Võromaa sanno vastakestmisele.
Üle kõgõ ilma omma esi rahvil joba väega vanal aol olõman olnu iho ja henge harimist pututava uskmisõ ja kombõ, kon man om uma osa kuumal ja hiil (higil).
Häste om teedä Põh´a- Ameeriga põlitside rahvidõ hii-palatka (higistamise-telgid) ja seoga küländ üttemuudu hii-kuup Kesk-Ameerigan.
Mõlõmba kuultuurkunna jaos tähtsä om pikkä aigo kuuman olõminõ, mõtlõminõ ja mitmõsugumadsõ taia ni kombõ.
Tähtsä omma ka haina ja hõngu.
Mõskminõ vai muido vii tarvitaminõ omma tõsõ- vai kolmandama sordi tähtsüsega.
Mõlõmban ilmanukan lämmistedäs kivi eräle, välän tulõ pääl, ja kannõtas sõs palatkalõ vai kuupa.
Kuuma saa sõs tuust, miä hõõhkas kivest, ja hiidetäs vai inämbüste tsiugatas ka lõunat, sagõdalõ hõnguhainoga.
Muial maailman om viil hulga rahvidõ man olnu vai om kuvõrd täämbätseni päävani alalõ inämb vai vähämb sääntsit kombid ni pruukõ.
Et saia selget pilti kõgõst tast valdkunnast, olõsi vaia üleilmlidse ümbrehaardmisõga urgatust.
Mii, seo tähendäs Uurali rahvidõ, sannakultuur saasi selgembä kotusõ inemiskunna kultuuriperändüse hulgan ja tuu kotus võisi olla sääl küländ tähtsä.
Parhilla või arvada, et mi maanuka rahvil oll´ muistõ sann kedägi säänest ku Põh´a-Ameerigan.
Seoga või olla esiki ollu ütine alostus viil tuhandit aastit inne ku naati hirsist eihtämä.
Hirsist eihtedüisi sanno alostus võisõ olla tuudaigo, ku pruuki tulli vasidsõ vai ravvadsõ kirvõ, minka sai puud häste rako ja tahvitsa.

Hirre-eihtüse aoluust
Küsümine om, et kas hirre-eihtüs sündü tan, põh´amaa mõtso seen vai kongi muial.
Ütelt puult om tan põ´han umbõlõ hüä võimalusõ sääntses eihtämises.
Ütest külest om tan pall´o õigit pedäjä- ja kuusõtümmi ni tõsõst külest lits pääle kõva talv, kon väega kulunu är säändene kimmäs hoonõ nigu taa saa hirsist.
Kultuurõ kõrvuisi kaeminõ ja mõnõn nulgan viil alalõ püsünü muistidsõ eihtüse pandva sõski arvama, et hirre-eihtämine sündü iks sääl, kon pall´o muidki inemiskonna tähtsit vällälöüdmiisi.
Tuu ilmajago om Õuraasia vai Suurõ Mandrõ säläroodso-mägistü vüü, nigu taad võinu nimetä.
Seo vüü alostas Pürenee puulsaarõ Kantaabria mäkist, lätt üle Püreneese ja Kesk-Prantsusõ madalambi mäki, sõs üle Alpõ ni Karpaadõ ja Balkani mägistüide, üle Anatoolia mägikette, Suurõ ni Väiku Kaukasusõ, Elbursi ja Kopetdagi kooni suurmägistüide Hindukuši ja Himaalajani.
Muistidsõ rahva, kiä elli seo vüü pääl, alosti vasõtüü ja ildamba vei ravvatüü korgõlõ mõistmisõlõ ja piinüle tegemisele.
Pall´o eläjit kodostõdi tan ni üteliisi om seo üts tähtsämpi kantõ, kon nakati viljä tegemä.
Arvada sõs, et tan sündü ka hirre-eihtüs, seo sai meelega mõista tulla õnnõ vask- ni ravvariistu aol.
Parhillatsõs om inämbüs naist rahvist kaonu, sulanu kõgõ uma keele ja kultuuriga pääletulnuidõ rahvidõ sekkä.
Alalõ om veidü, näütes baski ja tšetšeni ja viil kotussidõ riibmit, nii võit üldä.
Kultuurist om sõski küländ pall´o alalõ, tuu om umas võet pääletulnuidõ vahtsidõ rahvidõ puult.
Võisi nimmada Alpi sarvõ, taaga küländ üttemuudu trembitad Karpaadõn ni muidoki ka kotussidõ alalõ püsünü hirrehuunidõ eihtämist põlidsõ moodu perrä.
Andsak om tuu man sääne asi, et Alpõn ni Karpaadõn olõ ei muistitsidõ rahvidõ keelest õigõlõ jälge, a kultuuri om küländ pall´o.
Kaukaasian om alalõ pall´o kiili, a kultuuri vastapiten veidü.
Ummõtõ om es´ki sääl ütte-tõist hirre-eihtüsest alalõ.
Mii jaos om väega tähtsä tuu, et Alpõn oll´ viil paar aastasata tagasi peris hirresann.
Kah´os tiiä ei mi suurõmbat taaga köüdetü olnuist kombist, eski olõ ei täpsele tiidä eihtämise viis.
Tuud rehkenden paistus, et hirresann vai taa mõtõ tull´ mii mano Karpaadõst, ja kõgõ inämb tulõ usku, et seo johtu 1900-1700 aastakka inne õdagumaa aoarvamisõ alostust.
Mii man sulli taa sõs kokko tan inne olnuidõ kombidõga ja seo tähendäs, et mi või rehkendä mi hirresanna vannusõs umbõs kolm ja puul tuhat aastakka.
A seolõ arvamisõlõ, et inne hirresanna oll´koobasann, anna ei tukõ ütski asi.
Arvada tulõs, et neo kats sannatüüpi elli kavva aigo kõrvuisi, ja egäl umaette johtumisõl tull´ otsusta, määne sann eihtä.
Saa ei unõhta tuudki, et mi maast käve ütteviisi sõto üle.
Ku keväja poolõ talvõ, – nigu inämbält jaolt naa sõakäügi olli –, õks külä maaha är palotõdi sõs suta es kiäki sügüses tävvelist hirrest sanna üles rako. Tull´ löüdä mõni keremb viis.
Ku sõs oll´ õkva man kah viil oroviir vai mäekülg, oll´ seo keremb viis muidoki koobasann.
