Tere, tahaksin jutustada loo oma elust Eestis.

Minu nimi on Pepe, olen peruulane ja elan Eestis, selle pealinnas Tallinnas, juba üle 20 aasta.

Viis aastat tagasi sain ma sain tuttavaks oma abikaasa Lauraga.
Olime sellal mõned nädalad tuttavad olnud, kui sõitsime trammis nr 4.
Ta sõitis koju ja mina seisin ta kõrval ja ta toetas oma pea vastu mu kõhtu.
Ma pidin välja minema ja ütlesin talle enne: ela hästi, ära jäta mind maha, muudame oma elusid ja saame koos õnnelikuks! Aga kui me läksime sel päeval lahku, oli mul tunne, et see on viimane kord, kui ma teda näen ja ta läheb ära…
Päevade möödudes helistas ta aga mulle ja ütles, et tuleb mu juurde koos oma tütre Pipiga, (kes praegu on nagu mu oma tütar).
Kui ma sain teada, et nad tulevad, oli mu külmkapp täitsa tühi.
Ma läksin poodi süüa ostma ja ostsin ka ühe üllatusmuna Pipile.
Terve esimese õhtu mängisime me munast leitud vurriga.

Praegu on meil veel kaks last - Josephina ja Mathilda- kokku kolm tüdrukut, oleme Lauraga õnnelikult abielus ja ma olen õnnelik oma teisel kodumaal Eestis.
