Ümbre ilma
Mul om maailma kõgõ parõmb sõbõr.
Ütskõikkohe tä ka lätt, iks võtt tä mino üten.
Joba ütsädselt rännässi ma timäga kuun ilma müüdä.
Mi lövvi üles vahtsit paiko ja sai kokko vahtsidõ inemiisiga.
 Tä pidi mu iist huult, ost mullõ, midä ma iäle tahi.
Egä roidoreisi lõpõtusõs kinke tä mullõ legosit, selle et mullõ lego miildü.
Varsti oll mul näid pallo.
Ma võti nä kõik alasi üten, ku roitlõma lätsimi.
Mul oll näide jaos suur kast, et nä kaoma ei lääsi.

Ollimi nädälide viisi kotost är, tõõnõkõrd kogoni mitu kuud.
Kõgõ oll meil kimmäs tsiht, kotus, kohe pidimi peräle saama.
Et sinnä jouda, tull pallo maid läbi rännädä.
Kõgõ ma avidi täl tsihile jouda.
Ku tä är vässü, sõs ma lauli tälle, pajadi jutussit jne.
Egäpäiv mi kõnõli tõõnõtõõsõlõ lukõ ni alasi sai ma timäst ja tä johtumiisist midägi vahtsõt ja miildejäävät teedä.
Näimi imehtämiseväärt kotussit.
Oll silmäpilkõ, midä ei unõhta.
Ma tõi egält puult midägi mälehtüses üten.
Mul oll mõni meelüs egäst nättüst paigast.
Kivi, postileht, aokiri...

Mul omma meelen esi riike lõhna.
Ma mälehtä teid ni huunit, maastikkõ ni inemiisi.
Maailm oll mullõ ku kodo, mitte kül mõni kimmäs paik, muidki, selle et mi olli kõik aig liikvalla.
Aga ma tundsõ hindä häste ja nigu koton sääl, kon olli üten timäga.
Nelätõistkümne aastaga vannu olli kõik Euruupa läbi rännänü.
Olli pallo kotussit läbi käünü, pallo asjo nännü.
Hellähtüsega meelüskele ekä paika ja paigakõist, näide hõngu.
 
Tuu maailma kõgõ parõmb sõbõr, tuu sõbõr om mu esä.
Esäle miildüs tä ammõt.
Tä tahtsõ olla autojuht, a tuu jaos, et peret üllen pitä, pidi tä tüüle ohvris tuuma mii jaos mõtõldu ao.
Tõistmuudu es anna tetä.
Nii sõs ollgi, et tuu asõmõl, et minno kodo jätta, tä võtt mu üten.....
