Talnast äräq

Ku ma naassi tuu õdagu Talńa liinast ekspressbussiga Tarto poolõ tulõma (pääliin oll´ kopa iks väega ette vidänü), oll´ nii, et egä kilomiitrega lätsivä mõttõq pää seen naljakambast.
Tull´ miilde, et ku sõita tuud vahet säändse riistaga, mis lää-iq üte huuga, a nõst egä posti vai piimäpuki man jalga, sys tulõva egän päätüsen pääle hinne vanõmpaq maainemiseq.
Nail om egä kõrd pussi pääle ronimisega aigo  külq.
Mitte nigu nuuril.
A pussijuhilõ tuu ei miildü: timäl om kipõ, tii om jälki lakk´a congit, aost om ärq maha jäädü ja kärsä pääl ommaq kah imelikuq vinniq.
Vaja naata cusk´ma:
“Kohe tiq sõidat?”
Hindäl täl om helü sääne, niguq noorõl kikkal, hinne läbi nyna.
Vanainemine om joba üte jala massinahe sysse toonuq, a tuu tagomidse Almaga om vaja viil anekduutõ kynõlda. Naaq tõnõtõist nää-iq pikäl aol, piletiostmise pääl om jo cilmnägo pussijuhi poolõ käänt.
Sohvõr uma nynahelüga nakass jälki pääle:
“Kohe ma anna?”
Vot säändseq naljakaq mõttõq olliva pään, ykvalt sys, ku mi müüdä sõidimi tuust toidotarõst, mille trepi päält ma ütskõrd, viil väega noorõl aol, arbuusi es varasta.
Edesi mõlguti, kuis maq ei olõski maq, seo tähendäs pääaigu nuur´, kõhna ja pikki hiussiga miiss´, a olõs hoobistükkü naanõ, sääne vanõmp joq. Vanamuur´, ütesynaga.
Kõva helü ja ropu suuga, kannas rohelist paretti ja räpäst kampsi ja vinneaigsõt võrko, mille seen olõs kurat´-tiid-mis.
Kamps´olõs tuuperäst must, et es´ tä määrde ja viisi-õi maq viil vannoigi mõskma naada.
Saisas maq sys näütüsest sääl Paide tiiotsan (mille ma sääl saisas vai mis ma sääl tiis, tuud ma ei tiiäq) ja mu man saisas sääntsit vanamutte viil paar´ tükkü ja paar´ vanempat miist olõs ka viil.
Puss´ tulõ ja jääse saisma. Tuu vanamutt, kiä maq olõs, tuu ronis edimedsenä pääle, yks nii, et üts´jalg pääle ja “vai jummal!”, tõnõ jalg vällä ja võrk sysse ja “ossa raisk!”
Esi hirnus tuu nal´a pääle nii mis hirmsa.
A pussijuht´ tahas ykvalt näutama naada, kui illos korgõ ja läbünyna helü täl om:
“Kohe ti sõidat?”
Mul olõs niivõrrapalló illolinõ miil sääl ussõ pääl kyylu, ma kopõrgas hinne ja aigo olõs väega palló. Vehis uma võrgoga viil niisama.
“Kohe ma anna?”
Jõvvas ma kah sys bussi sysse, jääs juhi ette saisma ja tehkätämä, hindäl cilmaq naarost likõq.
# “Kohe ma anna?”
#
# Maq sys kaess tuud pussijuhti, määne ull´ kamps´ täl sälän om ja kuis täl päälae päält hiussiga hõrõdas nakkas jäämä, kullõs umahindä tehkätämist, mootori tuksmist ja tuud, kuis kurat´-tiid-mis võrgo seen miäkit nutsutas.
# Pussijuhil lääss cilmaq sääntsest, niguq tahas jälki pääle naada: “Kohe maq...”
Sys ma tunnõs, et ku ma ykvalt kykkõ vällä ei kynõlõ, mia taht, vai kyik tõõsildõ käändäq; ma või saiaq viil määntseski piäaigu noorõst, kõhnast ja pikki hiussiga meesterahvast; nii ma ähvärdäs pussijuhti näpoga ja osatas selgen eesti keelen:
“Kuhu ma annan ja kuhu ma annan! Kuhu noored mehed annavad!? Ma tahan koju saada, Räpinasse. Anna kasvõi suhu!”
Vot niimuudu.

# Mynõ ao peräst, ku ma Tarto liinan hinnäst ärq tõsõ pussi pääle olli säädnü, mis Räpinähe lätt, kaiõ aknõst vällä ja näi ütte vaikot last, kelle nimi vist om Hebo.
# Täl oll´imä kah man ja esä sais´ kah ykvalt kõrval, tuu kiräniguherr Rahmani Jan, kiä om võro keeli mito pussigasõitmise novelli kirotanuq.
#
#

Kevväi 1999 Räpinäh
