Kerstin Hedström, 57 a. kunstnik:
Ma ei olõ' kullast väega sisse võet.
Hõpõ om inämb mu' stiil.
Aga' kuld õigõ kotusõ pääl, õigõl aol ja õigõl viiel või  kül' olla' illos.
Ma mõtlõ tuuga innekõkkõ midägi hummogumaist... india muudu,... hiina muudu,...  kuld kokko säet herkside värmega,... kärpsäverevä vai -sinitsega...
Vai sõs joulupuu pääl.
Sinnä' kõlbas tä kah, olku' et hõpõ on viil kinämb.
Mulla kotsilõ om viil rassõmb midä üldä'.
”Mull of Kintyre”, tuu Paul McCartney laul käü mul paksustõ pään ümbre.
Ku ma olli Arrani saarõ pääl, sõs paistu Kintyre’i muld tõõsõl puul merd.
Saast gloobusõst täüdet suur ruum, üts inneolõmalda' installatsiuun, midä ma ütekõrra Kopõnhaagõnin näie… Rahvamuusiga ansambli ”Maa”...
Jah, tuu…ja ei midägi muud suurt, mink pääle ma mõtlõsi' mullaga köüdetült, ku vaest, et mullõ es miildü' latsõn kardokit mullada'.
Ja, tõistmuudu ku pallosil tõisil, olõ-i' mul ka parhilla' määnestki tõmmõt aiatüü poolõ.
