MITMA NÄOGA PIUSA

PIUSA KUUPÕ TEGÜNEMINE

Eestimaa lõunahummogu poolidsõn nukan Põlva maakunnan Orava vallan omma’ Piusa liivakivikooba’.
Tuhandõ ütsesaa katõkümne tõsõl aastagal naati tan klaasiliiva kaibma. Liivakaibmisõst tegüsi võlvin lae ja jürehide sambidõga kaivanduskäüke süsteem.

Kuupõ takan laiutas suur vallalinõ liivahaud, kon või nätä’ Eesti ütte ilosambidõ värmega liivakivimüürü.
Kunagi loksu taa paiga pääl ilmamere vesi.
Suurõ mere liiva ja savi saistumisõst ja kihtehe korjumisõst om saanu’ devoniaignõ kirriv liivakivimüür.

Saisami Piusa vanan klaasiliiva kaivandusõn, kon omma’ nätä’ kesk-devoni vannudsõ’ liivakivi’, piaaigo valgõ’, miä omma’ sõs klaasiliiva’.
Päälmädsen jaon om kõlladsõ ja verevä tooniga vahekihte kah ja tuu tulõ ravvarossõst liiva sisen.
Taa kihte kogo om kokko ligi puul kilomiitret paks ja seo päälmäne jago loetas Gauja (Koiva) kihis, minka vannusõs võimi’ nimetä’ inämb-vähämb 385-390 miljonni aastat.

Kõik taa liivakivikihte kogo tegüsi üte väega madala mere põh´aõdagu-poolidsõ kalda lähkün.
Tuu meri küündü meil tan kuni Uuralini’ ja tõsõlõ poolõ koskil Kaspia, Kaukaasiani’, kattõn är’ praktilidsõlt kõik ürgaolidsõ madala Baltika mandre.

Et teedä’ saia’ liivakivi tegünemise luku, piämi pilgu tagasii hiitmä aigo, ku Baltika kontinõnt sõitõ hillä-tassa vasta Laurentia ehk Põh´a-Ameeriga kontinõnti.
Ku nuu’ kokko sai’, läts Japeetusõ ookean sisemeres ja tegüsivä’ korgõ’ mäe’.
Jõõ’ naksi mäki lakja kandma.
Ruus jäi maaha joba mäki küle ala’, a liiva kand´ jõõvuul edesi.

Madalan meren, kon oll´ lagja jõõdelta, valgu liiv lakja ja mere vuul ni lainõ’ naksi mäki päält alla tuudut liiva mitu kõrda ümbre uhtma.
Piusa liivakihte kogo omgi tegünü jõki uhtmisõ, merevoolu ja lainidõ abiga.

Naidõ liivakivve ütes olulidsõmbas tunnussõs omma’ polmitu’ kihi’. Tähendäs, et üten ja tõsõn suunan omma’ mikrokihi’ kaldu ja vaihõpääl omma’ selge’ kulutuspinna’.
Näütüses siist juusk üts suur kaksamisõ kotus, miä lõikas eelmidse’ kihi’ tävveste diagonaalin läbi ja seo all omma’ kõvas lännü savi kuulikõsõ’.
Tähendäs, kunagi oll´ tan üts savikiht nigu latak, taa om tegünü taha liivakivi kihte vaihõlõ küländ tihtsäle, alomadsõn jaon üttegi savikihti olõ ei’.
Seost näge häste selgehe, et meil om tan viialonõ delta ja matal´ meri, umavaihõl polmunu’.

Tan om meil võimalus nätä’ ütte väikeist juppi viialodsõst kihte sõitmanakkamisõst, selle et neo’ liiva’, ku naa’ värskilt saistusõ’, jää ei’ edimält püsümä, ku om kaldõ pääle saistuminõ.
Tegelikult pall´a saistumisõga säändse as´a’ ei tegüne.
Kihte pistüne sais om illatsõmb, sõitmisõst ja vaomisõst tegünü, ku sete’ oll’ viil puulkõva. Ja ildamb om tast päält är kulutõt.

Tan sainan näemi viialodsõ kraavi ütte perve.
Säändse’ kallaku’ pinna’ sai’ tegünedä iks õnnõ nii, et määnegi üten suunan vuul kulut kihte sisse suurõmba reds´o ja seo saa olla’ iks viialodsõ delta üts tsoll´, kohe peränpoolõ jälleki liiv saistuma naas´. Ja jälleki mi näemi kulutuspinna pääl savikuulikõisi.
Savi om vagatsõ vii aigo põhja saistunu’ ja perän puulkõval kujol höörikis juppõs kulutõt.

Ku liigut Piusa jõkõ piten lõuna poolõ, tulõva jõõ pervi seest vällä Eesti kõgõ korõmba’ ja ilosamba’ liivakivimüürü’.
Härmä müürü pääl om nätä’ kolmkümmend miitret liivakivikihte, miä omma’ osa iks taastsamast Koiva liivakivist.
Devoni aigo om nimetet ka kallo aos.
Eriline grupp tuuaolidsi kallo hulgan olli’ rüükala’.
Devoni keskpaigan ilmuva vällä ka edimädse’ katõpaiga eläjä’, kinkal oimussidõ asõmõl naksi’ tegünemä jala’. Näid om nimetet tetropoodi’.
Üts kõgõ vanõmbist Eesti maa päält lövvet luutükkest.
Ku Piusa kooba’ omma’ inemise näpotüü, sõs tansaman kõrval näemi ka luuduslidsi kuupõ ja uusi, midä om urgatanu’ vesi.

Joba tuhandõ ütsesaa katõkümnendä aasta paiku pakk´ Piusa liiv huvvi Tarto ülikooli prohvesrilõ Hendrik Bekkerilõ, kiä võtt´ tast edimädse’ liivaproovi’.
Proovi’ näütsi’, et liiv sais kuun ütsekümne ütsest protsendist kvartsist ja muist klaasi sulatamisõs kõlbavist mineraalõst.
Ku oll´ teedä’, et tegemist om kvartsliivaga, võisõ 1922. aastal pääle naada klaasiliiva kaibmisõga.
Edmädse’ kuurma’ vüürdü’ Valga-Petseri raudtiid piten Petserihe, a õigõ pia joba Järvakanti.
Paigalinõ mõisaherr oll´ 19. aastasaal tennü’ Järvakanti uma klaasivabrigu.
Piusa liiva pruugiti nii pud´õldõ ku ka aknõklaasi tegemises.
Aastidõga läts klaasivabrik suurõmbas.
Liiva läts kah rohkõmb vaia ja nii kraabiti maa sisse järjest pikõmbit kuupõ.
Eriti suurõ’, mitusada miitret pikä’ ja kümme miitret korgõ’ sammaskäügi’ omma’ koobastu Petseri-poolidsõn osan, kohe tetti ka raudtii ja veeti eelektrivalgus.
Seo om parhillanõ Suur koobas.
Kokko om maa all viis koobastut, minkal käüke kokko 22 kilomiitre jago.

PIUSA KUUPÕ KAITSÕALODSÕ ELÄJÄ’

nahkhiiri uurja

Näe magab!
See on põhja-nahkhiir (Eptesicus nilssonii).
Sellest saab aru, et ta on hästi tume ja nii külmas keegi teine ei talvitu.
See on elus seal.

Ku inemine sai Piusa kuupõst hääd klaasiliiva, sõs nahkhiire’ pruugõ’ inemise kaivõtuid kuupõ talvitamisõ kotussõs.
Tuhandõ ütsesaa neläkümne katsõndal aastagal lövveti kuupõst tan talvõl magava’ nahkhiire’.
Tuhandõ ütsesaa katsõkümne edimädsel aastagal võeti kooba’ kaitsõ ala’ ku Baltimaiõ kõgõ suurõmb nahkhiiri talvõkoloonia.
Talvõl eläse’ nahkhiire’ suvõl kor´atust rasvast.
Talvõunõ aigo om nahkhiire veri külm ja ainõvaihtus aiglanõ. Egä herätämine tähendäs ülearvost energiäkullo.
A et nahkhiire uni kest üle poolõ aasta, o`ktoobrist aprillini, sõs om väega tähtsä, et und es segätü.
Piusa kuupõn om üteline temperatuur ja paras hämme hulk õhun.
Pümmen kooban om kõik vaganõ ja ütski asi ei sekä’ nahkhiiri und.
Piusa kuupõhe tulõ talvõund magama viit sorti nahkhiiri. Nä korjusõ taha kokko kooni’ saa kilomiitre kavvusõst.
`Piusa tulõ kokko rahvusvaihõlinõ seltskund. Tuud näüdäs nahkhiiri rõngastaminõ, midä tetti tuhandõ ütsesaa viiekümnendäst aastagast nikagu ütsekümne tõsõ aastani’.

Piusast peri nahkhiire kõgõ kavvõmb üleslöüdmine om Lätimaalt, 101 kilomiitret.
Seo näütäs, et nää’ tulõva’ Piusa talvitama kaugõ maa päält. Vinnemaa piir om jo viil ligembän.
Kindla pääle omma’ kolmõ riigi nahkhiire’ talvõn tan kooban kuun.
Piusa uma 4,5 vai 5 tuhandõga om Põh´a-Õuruupa kõgõ suurõmb.

Nahkhiiri arvatas käsisiivaliidsi hulka. Nä omma’ ainukõsõ’ imetäjä’, kiä jõudva’ periselt linnada’.
Nahkhiiri edejalgost omma’ saanu’ siiva’.
Nahkhiiri om Eestin uurit üle kuvvõkümne aastaga.
Seo om andnu ainoliidsi tiidmisi naidõ eläjide kotusõhoitmisõ, liikmisõ ja eloiä kottalõ.
Piusast omma’ teedä’ nii mõnõgi nahkhiire vannusõ rekordi’.
Näütüses viilindlanõ om elänü katõkümne kolmõ ja poolõ aastadsõs, a väega haruldanõ brandti lindlanõ katsõtõistkümne ja poolõ aastadsõs. Mii’ kõgõ harilikumbat sorti põh´a-nahkhiire kõgõ vanõmb elläi om olnu’ viietõistkümne ja poolõ aastanõ.

Seo om nii jürre, et seod võt üteldä õkva nahkrotis.
Rahvas kõnõlaski, et suurõ’ nahkhiire’ omma’ nahkroti’. Seo om tan kooban kõgõ suurõmb.
Tan om üldse 5 sorti nahkhiiri talvitaman ja seo suur om lumbilindlanõ.
Täl omma’ ka suurõ’ tagomadsõ’ jala’.
Kui kaia’, kuis tä laest kinni’ hoit – varbaküüdsiga.
Tä om meil küländ harv, a õdagu puul Õuruupan om tä viil harvõmb.
Kõgõn Õuruupan om kokko lepit, et taad nahkhiire sorti tulõ erilidselt hoita.

Viilindlanõ om näütüses taa lumbilindlasõ sugulanõ, a tä om kogo poolõst tsipa vähämb.
Timä om rahva nime perrä nahkhiir.
Tedä om tan kõgõ rohkõmb.
Tan kooban om 80 % viilindlaisi.
Kõgõ rohkõmb om meil põh´a nahkhiirt.
Tedä om ka tan kooban, a tan tedä olõ-i pall´o, tan om täl ülearvo lämmi.
Timä talvitas häste jahhe kotusõ pääl, 0 kooni’ -6 kraati või olla’.

Tan om no’ mii’ kõgõ harvõmb nahkhiir, tan kooban.
Taa om kõgõ vähämb.
Timä nimi om brandti lindlanõ.
Täl omma’ piaaigo musta’ kõrva’, terävide kõrvaotsõga. Ja näid om tan õnnõ kats tükkü.
Ületsehe om nii, et imädse’ omma’ sagõhehe müdsärikun kuun. Talvõs või näid korjuda 10-20 eläjät ütte tsagarikku, õkva nigu viinamar´a’.

Kõik mii’ nahkhiire’ omma’ luuduskaitsõ all.
Lumbilindlanõ om nimetet Õuruupa tähtsüsega kaidsõtavas eläjäs.
Piusa kuupõ olo’ omma’ püsünü pikkä aigo nahkhiiri jaos hää’ ja nii om talvõmagajidõ koloonia tan kõikaig suurõmbas kasunu.
Nahkhiir om väega vana elläi.
Inemine ku elläi om kats miljonni aastagat vana, a nahkhiir om joba viiskümmend miljonni aastagat ilman elänü.
Nahkhiire’ omma’ nuu’, kiä tegevä Piusa kooba’ üle ilma erlidses ja kinka peräst naid kuupõ kaidsõtas.
A kõrvuisi nahkhiiriga jagava Piusa kuupõn elokotust viil ka tõsõ’ siibuga eläjä’.

Libliku elo käü nellän järgon.
Üts om muna.
Munast aja hinnäst vällä vagõl. Vagla ainukõnõ eloülesannõq om süvvä’.
Ku tä om küländ süvvä’ saanu’, jääs tä magama.
Inne magamajäämist tege vagõl hindäle tupõ ja jääs liikmalda olõkihe.
Liblik tulõ tupõst vällä kõgõ inne katõ nädäli peräst.
A kui ajastaig om niikavvõn, et talv tulõ pääle, sõs jääs vagõl tuppõ kuvvõs kuus.
Kõgõ rohkõmb mutukit eläs talvõ üle muna kujol.
Veidü’ om noid mutukit, kiä siibuga mutuka kujol talvõ üle eläse’. Piusa kuupõn mi näid sõski lövvämi.
Talvitamisõ aigo käänüs mutuka ainõvaihtus kokkohoitmisõ pääle.
Et energiät kokko hoita, või mutuk kogoni hindä süäme saisma panda’.

eläjäuurja, luuduspiltnik
Eestin om kuupõ häste veidü’, luuduslidsi kuupõ. Ja olkõ, et taa tan om inemise tett kuup, sõs ao joosul om taa säändses luuduslähküs saanu’ ja om Eesti mõttõn küländ eriline elokotus.
Koobast vällä minemäldä ei saaki tan ellä’, selle et tan olõ-i määnestki luudusjõudu, miä taha’ süüki mano kannasi.
Kõikin kuupõn, kon muust ilmast erälde elo om tegünü, om kõgõ määnegi läbijuuskja jõgi vai muu viivuul, kost tulõ energiät mano’ kooba ökosüsteemi. A Piusa kooba’ omma’ jo kuiva’.

Seo om keldreüüläne

Tan om häste illos, kondensiirunu viitsilga’ omma’ pääl.
Kooba’ omma’ häste hämme’, ja säändse karvadsõ mutuka’ omma edimädse’, kinka pääle viitsilga’ korjuma nakkasõ’.
Ja sakõstõ seo likõs hämmämine või näile hädäs saia’, selle et viitsilga’ miildüse’ ka siinile.

Tan om meil üts harilik talvitaja liblik – pääväpaabusilm.
A timä talvitamine om lännü’ tüüpilidse koobaelu hädä nahka. Tah timä om – paistus, et siin om tälle sälgä kasunu, esi om tä ka kastõtsilku ehk hämme kondensvett täüs ja sääl tä sõs ripõndas.

Tan om meil klassikalinõ koobaliblik paadsapuu vaksik (loogahiitjä), kiä om Piusa kuupõn… võt´maliik… ei saa’ õkva üteldä, selle et talvõl jo elo kooban ei käü’.
Nä omma’ kooban talvõ üle elämän ja tan om ökosüsteem tsuti tõistsugunõ, a ütenkuun keldreüüläsega om loogahiitjä tüüpiline talvitaja libliku (mitte muna vai tupõ) kujol.
Tan om häste vahva pilt, kon nahkhiir om üten uma tüüpildse saagiga, kiholaisiga.
Väega hulga kiholasõ sortõ nigu hallakiholasõ’, laulukiholasõ’, tsirgukiholasõ’ – näide sortõ imädse’ – talvitasõ’ niisamatõ kuupõn.

Keväje nakkas liblikuelo Piusa kuupõ ümbre kihama.
Müüde Piusa jõõ orgo käü stepiliblikidõ Eesti poolõ sisserändämise tii ja tast levinese nä müüde Lõunahummogu-Eesti liivakuntõ edesi õdagu poolõ.
Seo om üts kirivämpi kotussit Eestin liblikidõ poolõst, tan lövvüs nii mõtsa- ku ka stepiliblikit.
Tuhandõ ütsesaa katsõkümne nelländäl aastgal lövveti Piusa raudtiijaama lähküst mustlaik-apollo, kedä meil varahampa es olõ’.
Pall´odõn Õuruupa riiken om mustlaik-apollo kaitsõ ala võtõt ja häömisel, a meil timä eloruum lätt egä aastaga laembas.
Seo lihtsa vällänägemisega libliku man om tähele pant ütte väega huvitavat fakti.
Pääle paaritamist sääd esäne imädse libliku üsä ümbre vuurusõvüü, et ütski tõnõ esäne inämb timä latsi imäle ligi es päsenü.
Piusa liivahavva lumpõn eläs mitmin Õdagumere-riiken harv ja ohon katõpaigaelläi – harivesilik ehk viihobõsõkõne.
Harivesilik om var´on eloviiega elläi, inemisele tä hinnäst nal´alt ei näütä.

Herpetoloog – kunnõ ja tsisalikõ uurja
Harivesilik om tuuperäst nii haruldasõs jäänü’, et nigu kõikil katõpaigaeläjil, om täl elos vaia kuivamaa elokotust ja vii-elokotust.
Kuivamaa elokotus om Eestin seo liigi jaos ületsehe hää, taa omgi mosaiik mõtsast ja nurmist, a probleemis omma’ hää vii-elokotussõ’.
Piusa lumbi’ omma’ tettü’ õkva harivesiligu elokotussõ nõudmiisi silmän piten.
Sügüse, ku neo tettüs sai’, sõs tõsõ keväje olli viihobõsõkõsõ’ joba sääl seen ja munõsiva’.

Keväje pääle talvitamist umbõs aprilikuu tulõva harivesiliku’ vällä.
Inämbäste liigussõ nä üüse, päivä näid nätä’ ei olõ’ ja edimäne asi õkva, läävä’ nää’ sobividõ lumpõ sisse, et kudõnõda’.
Inne kudõnõmist käü pulmatands. Esäne, kinka sälä pääle kasus seos aos väega uhkõ hari, näütäs hinnäst imädse iin ja nikani ku paaritamisõni vällä. Ja sõs imäne sääd viikasvõ lehti pääle ütekaupa muna’, näid või olla’ 300-500 ja sõs inämbäste tuldas vii seest vällä.
Tan Piusan omma’ nii klaari viiga lumbi’, et tan harivesiliku’ ei jääki kavvas vette. Nä tulõva pääle siginõmist viist vällä ja eläse’ ja söövä’ kuiva maa pääl, nikagu ilma’ omma’ jälleki jaheda’ ja om vaia minnä’ talvitama.
Sääne aastagatsõõr.

Piusa lumpõn om arvada’ satu viihobõsõkõisi, a inemise silmä ala’ nää’ ei trehvä.
Harivesilik maitsõs väega häste pall´odõlõ eläjile ja et mitte tõisi eläjide söögis saia’, mõistva nää’ hinnäst väega häste är’ käkki.
Esierälidsest hannaga kunnast harivesilikust hulga julgõmb om tähikvesilik.

Hoobis edevä’ omma’ paaritamisõ aigo lumbikunna’ ehk rohilidsõ’ kunna’, kiä pruuvva nii tetä’, et näid iks rohkõmb nätä’ ja kuulda’ olõs.
Viihobõsõkõisi jaos tettüid lumpõ pruukva kudõnõmisõs ka hariligu’ kunna’ ja krobikunna’.
Kunnõ pulmahelü kõrvun, tasus minnä’ mõtsa tähistedü opiraa pääle, miä om puultõst kilomiitret pikk.
Opirada alostas muusõumikooba mant ja käändeles läbi valgõ pedästiku.
Legendi’ tiidvä kõnõlda’, et eestläse’ pidänü tan ordumiihhiga tapõlust.
Tõsõ ilmasõa aigo kaivõti Piusa liivadsõ maa sisse kaitsõkraavõ ja punkriid.
Aoluun sündünü as´a’ omma’ jätnü uma’ jäle’ mõtsaalotsidõ mäki pääle.
A kõgõ rohkõmb omma Piusa pinda muutnu liivakaivandusõ kooba’.

PIUSA KUUPÕ LUUDUSKAITSÕALA MAASTIK

Mõts Piusa kuupõ ümbre ummi kuntõ, ürgorgõ ja pedästikõga pakk maastigu poolõst pall´o huvitavat.
Liiva om tan nigu höüdü, a musta maad liiva pääl piaaigu ei olõki. Säändse nälädse maa pääl jõudva kassu’ õnnõ pedäjä’.
Puu’ kasussõ aigopiten ja ja mõts om hõrrõ, a seo iist jakkus tan valgust ja päivä.

Et taa maa tan om väega näläne, sõs ega’ tan suurt vaheldumist olõ-õi’.
Kasussõ kanaristupedästiku’ ja palopedästiku’, miä kannatasõ’ laiha maad, ja sõs naa’ kanaristu ja palo lapi’ vaihtõlõsõ’ umavaihõl.
Tan parhilla’ sälä takan om üts tüüpiline kinä kanaristumõtsa lapp, midä tunnõt är’ tuust, et hulga sammõlt om maa pääl nätä’ ja muidu omma’ kanarikulisõ’.
Kanarik esi’, sõs palohk ja tsipakõsõ om tan ka mustikat nätä’.

Puurinne’ sais tan kuun pedäjist ja seo pedäjä kasuminõ om muiduki kehvemb ku ramsamba maa pääl.
Tan omma’ meil hariligu’ kanaristumõtsa liigi’ alpi põdrasammõl (valgõ sammõl) ja porosamblõ’.

Tan om viil ütte sorti sammõlt, seo om islandi käokõrv.
Taa om just umanõ kanaristumõtsulõ, a tuu, miä om tiidläisi keelen palomõts, sääl tedä piaaigo ei näeki.

Tan omma’ kats kõgõ harilikumbat kanaristu- ja palomõtsa samblõsorti.
Kõgõpääst om tan harilik palosammõl.
Tedä tund häste är’, ku neo lehekese kergehe küüdsega maaha tõmmada, sõs täl om sääne punakaspruun vars ja samblõl juuri olõ-i, nigu tii’ tan näeti, täl omma neo niinimetet risoidi’, minkaga tä kinni’ hoit lagonu prahi kihist maa pääl.
Ja tõnõ umanõ palomõtsu sammõl om harilik laanik.
Täl omma’ lehe’ nigu kõrra’, egä aastak kasus vars tsipakõsõ edesi ja mano’ kasus vahtsõnõ lehti punt, nigu kõrra’.
Tan om jäl üts kanaristumõtsu kasv, seo om sõs harilik kanarik, miä jõud kassu’ nii nälädsembät sorti palo pääl ku ka samblõsuu pääl.
Tan om üts hain kah, palo härghain, minkalõ tulõva ilosa kõlladsõ’ häierme’.

Mii’ es liigu’ pall´o viimädsest võttõkotussõst kavvõmbalõ, kõgõs 50-60 miitret.
Tan om tegemist tüüpilidse palopedästüga jo’.
Tuud tunnõt rikkambast alosmõtsast. Tan om kõivo, puhmõ rindõn om tan hulga harilikku kadajat, hainarindõn omma’ tan palohk ja mustik, kanarik om är kaonu ja tuu palohärghaina asõmõl om joba mõtshärghain.
Sõs või tähele panda viil tuud, et hainarindõn om nätä’ sõnajalgu. Tuu om kilpjalg ja tuu näütäs, et kunagi om tan mõts palanu.
Mõnõ’ sordi’ kasvõ tulõva palomõtsan (tiidüse keele perrä) mano’, ku kõrvuisi säädi kanaristumõtsaga.
Seo tan om karvanõ piiphain, lehe’ ütsikidõ pikki valgidõ karvoga’.
Kasus vahel ütsikult, vahel pundikaupa.
Seo om kõrrõlinõ mõtskastik, minkast om õkva nätä’, et kasvõ jaos lövvüs tan süvvä’ rohkõmb ku kanaristumõtsan.
Kõrval om viil üts ülene palomõtsu lillikene, seo om harilik laanõlill. Suurõ valgõ häiermega paistus silmä ku häitsema nakkas.
Tan om viil üts palomõtsulõ umanõ sammõl, lehviksammõl, miä omgi sääne lehvigu kujoga, lapikunõ ja nigu olõs sulgist tett.

Piusa liivadsõ’ pedästigu’ omma’ õkva ku var´opaik lõuna puult sisse tulnuilõ kasvõlõ, kedä muial Eestin näge harva.
Pedästiken, raudtiitammi pääl ja jõõkalda müüre veeren tundva hinnäst kodotsehe aas- ja palokahrukell, käpäliidsist ruumaja üüvilge’.

Ño’ olõmi tan Piusa vana liivahavva põh´an ja tan kasus väega mitmasugumaidsi kasvõ.
Häste om är tunda’ muiduki hööriku lehega huulhain, miä om jo esihindäst samblõsuu kasv. Sõs om tan liivosja, palohkat, mustikat, rohiline uiboleht ja käpäliidsi mitmit.
Sääne kasvusortõ kuunsais om õkva rassõ pääga kinni võtta’, selle et ütelt puult häste nälädse kotta kasvo’, nigu huulhain ja tõsõlt puult käpälidse’ ja mõnõ’ tõsõki sordi’, miä hariligult kasussõ ramsa maa pääl.
A et mi olõ küländ sügävän liivahavva põh´an, sõs või olla’ neo’ devoni lubjakivist vällä uhetu karbonaadi’ kannõtas taha’ põh´aviiga ja tuuperäst kasussõ tan ka parõmba maa tahtja kasvo’.

Piusa kuupõ luuduskaitsõala om luud, et kaitsa naid liivakuupõ ku Põh´a-Õuruupa kõgõ suurõmbat nahkhiiri talvitamisõ kotust.
Kooba’ võedi kaitsõ ala’ tuhandõ ütsesaa katsõkümne edimädsel aastal.
Luuduskaitsõala tetti tuhandõ ütsesaa ütsekümne ütsendäl aastal. Kümme aastat ildamba aeti kaitsõala piire laembas ja võeti vasta vahtsõnõ kaitsmisõ säädüs.
Pääle nahkhiiri lövvüs kuupõ ümbre viil tõisigi kaitsõ all eläjä- ja kasvosortõ.
Piusa liivahavva lumpõn omma’ püsünü häömise ohon katõpaigaeläjä’ – harivesiligu’.
Piusa maastik om kildalinõ, väiku maa pääl kasos pall´o erinevit kasvõ.
Eesti ainukõnõ maa-alonõ kvartsliiva kaivandus om saanu’ ütes põhilidsõs turistõ käümise kotussõs.
Turiste murdminõ kuupõhe oll´ niipall´o suur, et nahkhiiri segämise vasta ja liiva ala jäämise oho peräst tull’ kooba aotlidsõlt kogoni kinni’ panda.
2008. aastagal tetti küläliisile vallalõ Piusa muusõumikuup, kon näüdätäs sambidõ ja võlvõga kuupõ. Samal aol lastas luudusõl ummasuudu olla’.
Piusan külän käümise keskus om tett tuusjaos, et hoita tasakaalu luudusõ hoitmisõ ja luudusõ näütämise vaihõl.
