Kui ma olin 10-aastane, läksid mu vanemad lahku.
Sellises vanuses mõjutab vanemate lahutus last päris palju, seega oli ka minu reaktsioon sellele hakata hullumeelselt huvituma mingist hobist, et oma tähelepanu mujale suunata.
Selleks võtsime oma peresse uue koera, kelle ma täiesti ise üles kasvatasin ja välja koolitasin.
9 aastat hiljem kolisin kodust välja ning elasin aastakese Londonis.

Ühel märtsikuul, kui mu koer oli saanud 10-aastaseks, otsustasin korraks Eesti pinda külastada, et lähedasi oma järsu ilmumisega ehmatada.
Järsk ehmatus kuulus aga mulle, kui sügasin oma vana koera kõhtu ja tundsin tema kõhu all imelikke mügarikke, mis olid tol hetkel juba kanamunasuuruseks kasvanud.
Kuna koer oli juba üsna vana, ning majanduslik seis oli nigel, otsustasime koera mitte opereerida.
Ilmselt oli see üks hullemaid ja valemaid otsuseid mu elus!
Suve lõpus kolisin tagasi Eestisse, et BFM-is sügisel alustada.
Sügisel anti meile koolis ülesanne kedagi, seoses oma koduga, pildistada.
Sel hetkel oli koera kasvajad juba suuremaks kasvanud.
Ka tema seljal oli üks muna, kahe esijäseme vahel aga hiiglaslik kasvaja, kõhul mitmeid kasvajaid.
Oli selge, et operatsioon oleks nüüd olnud tulutu.
Otsustasin teha oma koerast fotoseeria, oli ju teada, et ta väga kaua enam ei kesta.
Pühapäeval tehtud pilte esitasin esmaspäeval.
Samal päeval helistas mu ema ja ütles, et kutsus teisipäevaks loomaarsti, sest koer ei saa enam jalgu alla.
Järgmise päeva hommikul lahkusin koolist varem ning sõitsin Tallinnast koju.
Teisipäeval oli koer juba krampides ning täiesti kontaktivõimetu, mis tekitas minus sügavaid süümepiinu, et koera juba varem magama ei pandud.
Arst jõudis peagi kohale ning koer pandi magama.
Kahekesi arstiga vedasime koera, kelle linadesse olime veeretanud, ema kõndimas meil järgi.
Asetasime linades koera tagaaeda väikese kõrvitsakünka juurde, kuhu oli maetud ka meie eelmine koer.
Arst lahkus ning hakkasime emaga hauda kaevama.

Oli oktoobrikuu lõpp, õues oli rõske ja niiske, õhku kattis paks udu ning maa oli kaetud mädanevate lehtedega.
Taustal tossas tööstuslinnaku katlamaja aken.
Kohale sõitis ka mu isa oma uue autoga, võttis mu emalt labida üle ja nii me kaevasime auku.
Kui see oli valmis, asetasime koera auku, panime väikese lillekese kaasa ja seisime veidi vaikides.
Lõpuks ütles mu ema: „Mullast oled sa võetud ja mullaks pead sa saama.”
Nende sõnade peale viskasime mulla koerale peale.
Isa lahkus ja meie emaga läksime oma asjatoimetuste juurde tagasi.
Ehtne eesti äng.
