Lugu johtu mõnõ aastaga iist mu klassisõsaridõga.
Ma kõnõlõ tuud uma nuka alt, kuis ma näi päält näide muutumist ja julgu üldä, et ka näide ullitamist ni üteliisi ka gurukumardamisõ ja usolahu tegünemist.
Kõik nakas pääle joba keskollin.
Arvada, et keskkuul oll ka tuu, miä meid muutsõ, nii et sääntse asa saiva ülepää üten joron sündüdä.
Nimelt tüüt kuul üten väikun külän, kavvõn liinost ja hariligust tsivilisatsioonist.
Sinnä sõitsõ illatsõn tõistlidsõiän opilasõ üle Eesti kokko ja elli kuun väiksin kortinin.
Kõigi jaos oll tuu muutuisi aig, ka ütiskunnast eräle olõgi aig.
Ka igä oll sääne, et naksi tegünemä küsümise, midä ma siin ilman tetä taha, mille ma siin ülepää olõ ja kas om olõman midä inämbät, ku ma tiiä ja midä ütiskund mullõ pakk.
Keskkuul läbi, kolõ ma Talinahe.
Johtu nii, et kats mu hääd sõpra/klassisõsard kolõ kõrvalmajja.
 Nuu olli armsa väikse puust erämaja, keskel kodonõ sisehuuv, kon kävemi sakõstõ kuun suitsu tegemän.
Ma olli kuigi tuu "suurõ inemise eloga" järe pääle saanu, peris ruttu umalõ tüü löüdnü ja nakanu tegemä ka plaanõ tulõvas aos.
Aga nimä jäi tsipa kinni minevähe aigo, keskkooliao umaette olõmistõ ja minkagi suurõmba-ehtsämbä otsmistõ.
Nä es tahaki viil suurõs saia, tüüle minnä, ütiskunda sisse sulla.
Ma usu, et näil oll loodus löüdä midägi esierälidsembät.
Üts õdak nä trehvsi kongi vanaliina baarin ütte tummõ ihoga nii 40 aastaga vannust miist nimega Ra.
Ma tiiä-i, kuis tuu lugu täpipäält alost, a ku järgmäne kõrd, mõni päiv päält tuu, näidega suitsu tegemä lätsi, sai kõrraga arvo, et midägi om tõistõ.
Nä olli pallo inämb herevällä, väke täüs, tei veits maha mu harilikku egäpääväst juttu tüüst ja pitõst ja küsse, et kas ma ülepää tiiä, ku veidü ma tiiä.
Tuu pääle es mõista ma pallo midägi kosta, aga näide käest ma sai teedä, et Ra om näide mano kolinu, tä tiid salahuisi, midä valitsusõ lupa-i rahvalõ kõnõlda, aga tä oppas noid tiidmiisi salahuisi edesi.
Edeotsa pand tuu kullõma, aga et ma olõ üteliisi küländ skeptiline inemine, es mõista ma tuust pallo midägi arvada.
Edespiten lätsi näide jutu mu jaos mugu inämb võõrambas.
Nä kõnõli ütstõõsõ otsa salanõuteooriist, võitluskunstõst, numõroloogiast, tähetarkusõst, metafüüsikast jms.
Näütüses taivan olõva linnukidõ jäle ollõv tulnu valitsusõ käsül õhku tsiugutavast kihvtist, miä lasõ-i inemiisil mõtõlda.
Mul olõ-õs sääntse targutamisõ vasta midägi, aga ilman es võta nä ette noidõ asjo üle arota, õnnõ käve vällä sääntsit juttõ nigu tõtõasjo, midä Ra näile oll opanu.
Üts õdak, ku näile küllä lätsi, oll ka Ra sääl.
Olli luutnu niisama mõnoga aigo viitä, aga ütekõrraga istõ ma Ra'ga vastatsidõ, kiä mu päält inämb silmi är es käänä ja keerolidsõn inglüskeelen pikält metafüüsigalidsõlt reaalsusõ tundmisõ kotsilõ nakas kõnõlõma, pääleki väega ütenhaardvalt ja veidükese kogoni lõvvõ vidävält.
Aga tuu ütenhaardmisõ tunnõ tsipa hiidüt minno ja ma ütligi ausahe: "Andis, ma parhilla ei jovva umma tähelepandmist nii jooniklidsõ jutu man hoita".
Ma luutsõ, et tuuga joud mi jutuajaminõ tagasi sinnämaalõ, kon mõlõmba hinnäst häste tundva, aga ei, tä es jätä.
Vot sõs ma sai arvo, et timä jaos tuu olõki-ei niisama jutt, a mino "ärkõnõlõminõ", hindäga üten vidämine.
Täl oll paks papka kõgõsugumaidsi "salahaidsi" tiidmiisi ja tarkuisiga.
Muuusiän oll mul au nätä ka "Jumala näpojälge", miä, tull vällä, oll Fibonacci piraal.
Huulmalda tuust, et ma tälle mitokõrd vaihõlõ segäsi, opas tä minno edesi ja peräkõrd es saa ma muud, ku pidi peris sündmäldä kombõl pagõma tõistõ tarrõ, aga ka sinnä tull tä järgi ja lasksõ edesi, esi tekk sääntse näo, et midägi olõ-i võlssi.
Viimäte ma lätsi säält kortinast õkva minemä ja silmäst silmä timäga inämb kokko es putu.
A sõbra elli täga kuun viil mitu kuud, Ra koras hindä ümbre peris pallo kullõjit, nakas ka raha iist loengit pidämä ni ma näi päält, kuis mu hindä sõpro ja naabridõ hulgan tegünes usolahk.

A lugu sai otsa peris uutmalda kombõl, nimelt oll üts mu sõpro ütekõrraga rassõ ja Ra niisama äkki Eestist lännü.
