Tuu johtu aastagal 1996 vai 1997, täpsähe inämb ei mälehtä.
Tuudaigo ma olli Eestin viil vahtsõnõ tulõja tõõsõst riigist ja mõnõ asaluu, miä mul vaihtõpääl ette tulli, olli mullõ uutmalda.
Esiki, ku asaluu võiva olla tõistmuudu, avitas hariligult mi elotundminõ noid esisugumaidsi asjo är klaari.
Tuu, minkast ma kõnõlda taha, pand minno ummõhtõ imehtämä, selle et tuud ei olõs mõistnu sukugi ette arvada.

Ma elli Talinan ja mul oll vaia mõnõs pääväs asatoimõnduisi peräst Riiga sõita.
Tagasi Talinahe sõidi bussiga.
Tuudaigo oll piiri pääl kõva kontroll ja oll vaia bussist vällä tulla.
Aigo oll küländäle, et sisse astu Eesti poolõ piirikohvikuhe, et juvva tass kohvi ja võtta mõni söögipala, ku vaia, nigu ma ka nüüd mõtli tetä.
Istõ lavva taadõ suurõ aknõ mano, kost bussijaam oll nätä.
Kell oll õdagu katsa ümbre ja taa oll viimäne buss.
Aknõst väega midä kaia es olõ ja ma jäi mõttihe.
Tull aig kätte tagasi minnä bussi mano.
Tulli pistü ja võti uma väiku paki, miä oll mu kõrval tooli pääl.
Haari uma käekoti perrä, miä oll rippunu mu tooli sälätoe pääl, a tuud olõ-õs inämb sääl.
Meelega mõista olli ma peris är põrahunu.
Kohvitarõ müüjä ütel, et siin ütesttüküst tõmmatas käekottõ ärä, et ma olõ-õs sukugi edimäne kannahtaja.

Käekotin, teedäki, olli mu pass, raha ni pilet.
Piletit tull näüdädä bussijuhilõ, ku oll bussi pääle minek inne ärsõitmist Talinahe.
A mul olõ-õs midä ette näüdädä.
Seledi bussijuhile, mis saisun ma olõ.
Ütli, et ma olõ nõun ostma vahtsõ piledi Talinahe, et mu miis tulõ mullõ vasta ja tuu raha.
– Ei, ku rahha olõ-õi, sõs piletit saa-ai – , ütel bussijuht.
– Mille? – , imehti ma, – raha andas jo juhile inne, ku ma bussist vällä lää!
– Ei, – ütel bussijuht vahtsõst – ku tii pääl tulõ bussi pääle kontroll, sõs saa selges, et ma anni sõitjalõ piledi vasta säädüst ja mul tulõva pahandusõ.
Pruumgu ma lainada rahha mõnõ reisjä käest.
–
Ma sõs naksi kõnõlõma mukka üten reisjidega, kiä kõik joba istõ ummi kotustõ pääl.
– Mu miis tuu raha bussi mano, pallõsi kelgi lainada mullõ paaris tunnis! – Vastussõs mullõ oll tävveline vaikus.
Tull vällä, et kõik reisjä tahi väega nätä, miä sünnüs saisotuskotusõ pääl, ja olli nõnnapiten uma aknõ man kinni.
Nii tull mul kodo helistä, uma sais är seletä ja istu puul üüd, kooni miis sõit Talinast Iklahe.
Nädäli peräst helistedi meile Häädemeestelt ja üteldi, et suurõtii kõrvalt oll lövvet mu välämaapass, kon oll jo mullõ nii tarvilinõ aotlinõ elämiseluba.
Tull jälki sõita sinnäkanti, a seokõrd olli ma pallo parõmban tujon.
Inemiisi om tõtõstõ egäsugumaidsi…
