On maikuu, kevad aastal 1962.
Nõmme lastepargis mängivad koos venelased ja eestlased.
Mait on 5-aastane rõõmsameelne, kuid veidi tagasihoidlik poiss ja juba mitmendat päeva on ta seal pargis tahtnud üht tüdrukut endaga koos mängima kutsuda.
Paraku aga ei saa ta sellega kuidagi hakkama, sest tüdruk on venelane, Mait aga eestlane.
Nad vaid naeratavad üksteisele.
Pärast kolmandat päeva, kui Mait ja tüdruk samas pargis mängivad, otsustab Mait isalt abi küsida.
Õhtul võtab ta julguse kokku ja koputab veidi kartes isa kabineti uksele.
Isa teeb tööd, kuid laseb poja sisse.
Mait astub tuppa ja küsib isa käest, et kuidas saaks vene keeles öelda : “Palun tule minuga mängima”.
Isa muigab omaette ja vastab talle: “я люблю тебя”*.

Järgmisel päeval mänguväljakul Mait juba ootab tüdrukut.
Kui tüdruk lõpuks tuleb, läheb Mait ta juurde ja ütleb: “я люблю тебя”.
Selle peale vaatab tüdruk Maidule suurte silmadega otsa ja annab talle näkku laksu.

* Ma amastan sind, (vene k.)
