Reet Varblane, 64 a. kunstitiidläne:

Ku Marje kõnõl umast projektist, miä pututas kulda ja mulda, sõs edimäne ainõvald, miä hinnäst seo sõnapaari külge haaksõ, oll mul metafoorilinõ, tähendäs sõs vannosõnno vai ka egäpäävä-õigõspidämiisi vald.
„Kõik olõ-i' kuld, miä helkäs”, „käsi kullan, perse' mullan”, „kõnõlda' om hõpõ, vakka olla' ­‑ kuld”, „mullast olõt sa võet ja mullas piät sa saama”, „eesti muld ja eesti süä” jne.
Kõigin vai õks inämbjaon näist laembalt umasvõetuisist ütelüisist om kullal positiivnõ tähendüs, a mullaga omma' luu' rohkõmb katõ otsaga: õkva kullaga kõrvuisi sääden om mullal vähämb väärtüst vai om tuu rohkõmb köüdet nii-üldä' matõriaalsõ, egäpäävädse vallaga, a ku kõnõlda' mullast umaette, sõs om tä süväste köüdet minkagi igäväste püsüvä, läheligu, umaga.
Ku ma mõtlõ umahindä elo vai tiidmise pääle, sõs tan ainõvallan om nimelt muld hää, rahustav, julgõ vald.
Kokkoputminõ mullaga, maapinnaga and rahu; käe mulda tsuskaminõ sünnütäs vahtsõst tasakaalu ni julgõolõmisõ.

Ma olõ nii-üldä' liinainemine, suurõ jao umast elost elänü' kortinmajan; ma olõ ka nii-üldä' umas lõbus aiapidämise man peris alostaja ja olõ rohkõmb laisa aiapidäjä sorti, selle et aost tulõ kõgõ puudus, uutva' kohustusõ' kotost välänpuul.
Aga' seeni'maani om meelen, ku ma 2006. aastaga piimäkuun teie Moskvan näütüst „Homo grandis natu” ja ku Moskva tolli esi'erälidse bürokraatia peräst saa-as töid tollist kätte, ku mu viisa sai otsa ni ma pidi sõitma tagasi Talinahe umma viisat pikendämä ja ku näütüse vallategemine tull edesi tougada'.
Tuu oll ehtsä tohuvapohu: johtu kõik tuu halv, miä sai johtuda', ka viil tuu, miä es olõs tohtnu' johtuda'.
Ainukõnõ, minkal oll võimu minno rahusta', määnestki tasakaalu sünnütä', oll puulpäävä õdak kodoaian, ku ma väütsi viimätses pitä' sõta haina vasta: nimelt tuu makus tunnõ' nigu rahusüst, ku käsi puttõ kokko mullaga.
Paar aastakka tagasi ma näi Dubain pangaautomaati, miä es anna' vällä mitte uma riigi rahatähti (ülepää mitte määntsitki rahatähti), aga kulda.
Ma tunnista, et mul olõ-õs aigo ei ka himmo, et perrä kaia', määntse kursi perrä kulda andas ni kuimuudu automaadist tulõja kuld vällä näütäs.
Tuu oll üts pangaautomaat tõisi siän, õnnõ mõtõ' läts antiik-kreeka kuning Midasõ müüdi pääle: ummi pattõ iist pidi Midas kandma igäväst kulla needüst, kõik, midä tä puttõ, muutu kõrraga kullas, ka süük ni jook, ja nii tä uma otsa löüdse.
