Üte Eestin eläjä hollandlasõ tähelepandmisõ.
Edimäne lugu.
Kuis lipsist sai kikilips.
Hollandlanõ oll tulnu Eestihte vidämä ütte tüüalast projekti.
Ku tä edimädse tüükokkosamisõ aigo ummi eesti ammõdivelji ja -sõsardõ iin üles astõ, pand tä imehtüsega tähele, et kiäki ei tõrgahagi tä ettekandõ pääle.
Ütskõik kuis tä ka ei püvvä, kõik istusõ saalin surmani tõsitsidõ näkõga, ei ütle midägi tä ettekandõ kotsilõ ega naara-i timä naljo pääle.
Ku tä päält väikse vaihõao jäl kuunolõkile tagasi tull, pand hollandlanõ tähele, et üts eestläne oll taidsahe tennü uma seeni pikäst lipsist kuigimuudu kikilipsi ja istus nüüd saalin torrõ liblik lõvva all.
Hollandlasõl oll tükk tegemist, et umma ettekannõt ilma naarma purdsahtamalda edesi pitä, tuudaigo ku kõik eestläse istõ kuigimuudu vällä tegemäldä tõsitsidõ näkõga edesi.
Siiämaani mõtlõs hollandlanõ tõõnõkõrd, et mis tsihiga küll sääne andsak lipsimuutminõ oll ette võet ja kas tuu mano ollkäkit eestläisi jaos määnegi õnnõ näile arvo saia salahanõ tähendüs.
Tõõnõ lugu.
Mille tarvita takso jaos mõtõld rahha takso jaos, ku tuud saa tarvita mõistligumbalt.
Ku hollandlanõ oll mõnt aigo Eestin tüütänü, läts tä timäga üten tüütävide eestläisi seldsin tuu projekti käügin, mink man nä üten tüüd tei, restoraani õdagust süümä.
Päält õdagusöögi rahho oll kõigile ette nätt ka raha taksoga kodosõitmisõs.
Ku õdak lõppi, jagi hollandlanõ taksoraha vällä ja oll kimmäs, et nii om kõigil tüütäjil julgõ kodo jouda.
Hindä suurõs imehtüses, ku tä järgmäne päiv tõisi tüütäjidega juttu ai, tull vällä, et ütski eestläne es olõ tarvitanu umma taksorahha kodosõidus, a kõik olli kodo joudnu ütistranspordiga.
Eestläisi jaos oll arvosaamalda, mille nä piäsi hindä jaos küländ suurõ raha pandma taksosõidu pääle, ku tuud saa tarvita hoobis mõnõ tähtsämbä asa jaos.
Päält perrämõtlõmisõ otsust hollandlanõ, et niimuudu tetä om periselt kõigildõ kitmist väärt ja eestläisi praktilist miilt tulõ imehtellä.
Kolmas lugu.
Kihvtidse mõtsmaasiga.
Ku elät võõral maal, putut kokko ka tuu kandi kombidõga, tahat vai ei.
Nii sai ka hollandlanõ Eestin ellen teedä, et eestläisile, mitte nigu pallosilõ välämaalaisilõ, miildüs umma söögitagavarra tävvendä mõtsan siini ja marjo korjamisõga.
Nii lääki es pallo aigo, ku hollandlasõ eesti sõbõr vei tä mõtsa maasikilõ.
Hollandlanõ, esi uhkõ, et tege midä säänest, midä tä ilman inne uman elon olõ-õs tennü, võtt ette, et kõlistas ja kõnõlõs tuust ka umalõ imäle.
Imä, kuulnu poja uudist, hiitü tõõmeeli är ja pallõl täl kõrrapäält tuu tegemine perrä jättä, selle et timä teedä ollõv osa mõtsan kasujit maasikit kihvtidse.
Eesti sõbõr pand sääntse arvamisõ välläütlemist inämb ku immes.
Seosaos pidä hollandlanõ väega kallis, et tä saa olla putmalda luudusõn ja arvas tuud ütes tähtsäs parõmbusõs ni tõmbõs, miä om Eestil tõisi riike iin.
 
Neläs lugu.
Kõnõlõminõ hõpõ, vakkaolõminõ kuld.
Ku hollandlanõ oll jälki Hollandin ütte eestläst vasta võtman, oll täl vaia kõrralda timä vidämine ütest liinast tõistõ.
Tuu tüü tä pallõl är tetä umal pujal.
Järgmäne päiv tull poig esä mano ja ütel, et edespite tä inämb ei olõ nõun eestläisi sõidutama.
Esä imehtünü küsümise pääle kost poig, et eestläne oll tulnu, istnu autohe, ülnü tere ja uma nime ni päält tuu olnu ütsipuiõ vakka terve poolõtõõsõ tunnidsõ sõidu pikkusõn. Peräle saanu, ülnü aiteh ja tennü minekit.
Hollandlasõ pujalõ olnu nuu puultõist tunni tävvelist vaikust väega rassõ üle ellä, a vet eestläne pidänü hindä ülevän nii, nigu käsk eesti vanasõna, et kõnõlõminõ om hõpõ, vakkaolõminõ kuld.
