Seo om lugu, miä läts mullõ naha vaihõlõ ja jäi sinnä pikäs, pikäs aos pidämä...

Ma ei ütle tuu riigi nimme, kon tuu sündü, tuu oll pallo aastit inne Eestile tulõmist.
Ma olli õkva saanu 15-aastadsõs.
Paar aastat inne tuud olli mu esä ja imä lahku lännü, esä kolõ tõistõ liina, imä nakas paksustõ välän käümä ja paari kuu peräst oll tä kokko saanu vahtsõ mehega.
Esäga mul suurõmbat läbikäümist es olõ, ka imäl ja tä vahtsõl mehel olõ-õs isso ega aigo mu perrä kaia.
Ummamuudu oll tuu eski häste, selle et ma olli harinu ütsindä olõma.
Koolin mul sõpro es olõ ja minno kutsudi mädsärigus.
Vast ma olli ka ärtoukaja loomuga.
A koolitunni istõ mullõ peris häste, selle et opminõ olõ-õs mullõ rassõ.
Hindõ olli mul hää ja mullõ joudsõ häste peräle nii matõmaatiga, keele ku aolugu.
Ainukõnõ, millen ma vilets olli ja midä ma pelgsi, oll ihoharotaminõ.
Egä päiv, ku ma olli koolist kodo joudnu, tei ma kodotsit ülesandit ja istõ innekõkkõ arvudi man, selle et midä muud nigunii tetä es olõ.
Minno tõmmasi ligi kõgõsugumadsõ sotsiaalmeediä, kon sai inemiisile hindäst teedä anda.
Mul ollgi joba tegünü üts sõbõr, kinka joba mõnt aigo kirjo vaihtimi.
Tä kirot, et ma miildü tälle väega, et mul omma armsa mõttõ ja tä tahasi mukka kokko saia.
Ma kärsidi tuu peräst väega, aga võti iks ette timäga kokko saia.

P. oll 14 aastat vanõmb minno.
Tä oll lühkene ja hürske, aga näüdäs mehene vällä.
Edimäne kokkosaaminõ läts häste, tä ütel, et mul om illos nägo ma olõ ülepää tä meelest üts vahva tütrik.
Saimi kokko pia egä päiv üten kohvitarõn ja ku tä mul edimäne kõrd ümbrelt kinni võtsõ, lätsmul silmi iist mustas.
Ütekõrra vei tä mu kohvitarõ lähkühe hotelli.
Tuust pääväst pääle olõ-õs ma inämb putmalda.
Pia tull vällä, et P.  oll abielon, aga tä ütel, et abielo om õnnõdu ja et tä ei armasta umma naist.
Nigu ma 18 saa, lubasi tä mu naasõs võtta.
Mi kõnõli P.-ga egä päiv telefonin ja ma igädsi tedä tõtõstõ üü ja päävä.
Paari nädäli peräst tä ütel, et tä taht, et ma saasi kokko üte tä sõbraga.
Sõbõr oll vanõmb tedä, pikk ja peenükene ja küländ vaganõ, kinniline.
Ku mi tuusama hotelli numbrihe lätsi, tougas tä mu säälsaman põrmandulõ maha ja pruumsõ minno väelä võtta.
Ütskõik kupallo ma ka es rabõlõ, es käü mu jõud timä umast üle ja lõpus lätski täl tuu asi kõrda.
Perän läts tä sõnna lausmalda vällä ja jätse mu põrmandu pääle ikma.
Kõlisti P.-le ja kõnõli är, miä oll johtunu.
Tä ütel, et om mu pääle pahanu, et ma niimuudu timä sõbrast kõnõlõ, et tä sõbõr om hää semu ja mille ma ei olõs võinu ka timäga veidü nalja tetä.
Ku ma sääne pirts olõ, sõs ei taha tä innemb mukka kokko saia, ku ma olõ arvosaajambas muutunu.
Parhilla ma muidoki ei taipa, kuis ma timäst nii ullimuudu sisse olli võet, et ma oli nõun tegemä ütskõik, midä tä iäle tahtsõ.
Ainukõnõ, miä mullõ kõrda läts, oll, et tä minno maha ei jätäsi.
Timä oll mu jaos kõik tallõn imelikun ja segätsen maailman.

Nädäli peräst sai ma kokko üte tä tõõsõ sõbraga.
Ja sõs varsti viil ütega.
Kõik tä sõbra olli keskiän mehe, mõni oll mu vasta kinä, mõni es kõnõlõ piaaigo sõnnagi.
Kokko saimi hariligult päivä päält kooli ja alasi hotellen.
Egä kõrd kõlisti sõs kõrraga P.-le ja mi kõnõli pallo telefonin.
Tä kitse, ku viks ma olõ ja kuis tä minno hoit.
Kodo joudsõ ma iks õdagupoolõ, nii et sai ka koolitüü tettüs.
Ma es mõtlõ muu ku kuunelämise pääle tuu mehega, kedä ma üle kõgõ siin ilman imehteli.
Niimuudu ma elli ligi aasta aigo, kooni emä ütskõrd johtumiisi löüdse mu telefonist mi sms-i.
Tä nõudsõ muidoki seletüst.
Salassi kõkkõ, ütli, et seo om õnnõ mu hää sõbõr ja kõik om kõgõst niisama mäng.
Imä kõlist ummõhtõgi P.-le ja tahtsõ teedä, miä sünnüs.
P. lubasi imäle kõrraga tagasi kõlista, midä tä muidoki es tii.
Tuu õtak es helistä tä ka mullõ, ega ka järgmäne ega ülejärgmäne õtak.
Kõik teedüs timä kotsilõ oll äkki Näoraamatust kaonu.
Imäle ma es kõnõlõ kunagi tuud, miä periselt oll, kül johtu nigu ime mu tii pääle üts hää naistõrahvas, kiä aastidõ peräst minno nuuri nõvvuandlahe psükoloogi mano vei.
P. nimme ega andmit lövvä es kiäki kunagi kostki es.
Aastidõ peräst otsõ tedä ka politsei, aga asalda, – säänest inemist olõ õs olõman.
Taa luu peräotsa tulõ tõõnõ lugu.
Sääne, et pääle mitund aastat tüüd uma hingehädäga opi ma kavvõstopmisõga sotsioloogiat ja psükoloogiat ja taha nakada avitama noid nuuri, kiä sääntside psükopaatõ peräst omma kannahtama pidänü.
Näid om tan maailman inämb, ku või arvada…
