Minu nimi on Alexander Magnus Skjorshammer.
Olen 48 aastane ja elanud maailma erinevates kohtades (Norras, USA-s, Brasiilias, Rootsis), mul on Ameerika ja Rootsi kodakondsus ja elamisluba Eestis.
Esimest korda kuulsin ma eestlastest ja Eestimaast oma emalt, kes kasvas üles Rootsis ning ta naabrid olid eestlased.
Hiljem kui ma olin üliõpilane ja reisisin Hispaanias, nägime me sõbraga õpilaste gruppi täiesti tundmatu lipuga.
Me läksime lähedale ja uurisime, kust nad pärit on.
Saime teada, et tegemist oli Eestiga ja koguti allkirju, et Eesti saaks jälle iseseisvaks.
Loomulikult andsime me oma allkirjad.
Omamoodi naljakas lugu ju, kuna ma ei oleks kunagi uskunud, et ma hakkan hiljem just selles riigis elama!
1995, kui ma veel Brasiilias töötasin, sain tööpakkumise Eestisse.
Eestis oli parasjagu suvi, kui ma siia tulin.
Kõik oli roheline ja väga ilus.
Eesti oli sel ajal minu jaoks tõeliselt põnev koht, kuna kõik oli muutumises.
Ma ei ole kunagi ühtegi riiki nii kiiresti kasvamas näinud, - ehitati uusi hooneid, tekkis uusi poode.
Ka eestlased olid väga lahked ja huvitatud teistest kultuuridest.
Eesti keele sain selgeks inimestega rääkides, võtsin ka kursuseid.
Raske moment oli see, et kõik eestlased tahtsid minuga inglise keeles rääkida! Avastasin, et kõige lihtsam oli rääkida lastega,- nad tahtsid rääkida minuga ju eesti keelt ja rääkisid peale selle veel aeglaselt.
Ühel talvel Vanalinnas Raekoja platsil, tundsin ma tõesti, kuidas ma seda maad armastan.
Oli jõuluturg ning koor laulis, kuusk oli ehitud, küpsetati kohalikku toitu verivorste ja hapukapsast, joodi hõõgveini.
Lumi oli maas, need olid minu täiuslikud jõulud! 
Praegu on mu lemmiklinnaks Värska.
Seal on väga vaikne ning seal on palju ilusaid järvi.
Külastan alati alati Setu teemaja, kus söön pannkooke meega ja joon köömne teed.  
