Suur must koer ja päike

Pööripäev.
Päev, mil kevadest saab suvi, suvest sügis, sügisest talv ja talvest jälle kevad.
Neli korda aastas teevad koera inimesed pööripäevatuld ja peavad pööramise püha.
Nad hoiavad tuld öö otsa üleval.
"Siis on päikesel kergem tõusta," ütleb inimene.
"Päike saab meieta hakkama," mõtleb suur must koer, "meie ilma temata ei saa." "Jah, aga nii hea on, kui keegi mind tuld hoides ootab," räägib päike suurele mustale koerale.

Suur must koer näeb punk välja

Kevadest sügiseni on suurel mustal koeral pungiaeg.
Too algab esimese puugiga, kes koera külge ilmub.
Siis tuleb teine ja juba kolmas ka ja edasi koera inimesed enam arvestust pidada ei viitsi.
Puuke on koera karvade vahel üle kogu tema keha, samuti kõrvade taga ja kulmude peal.
Inimesed tahavad puuke koera küljest ära korjata, aga koer ei luba.
"Kõik, mis on minu küljes kinni, on minu oma ja mida rohkem, seda uhkem," arvab koer.
Koerale ja tema inimestele tuleb külla noor sõber ja siis on selge, et koeral on õigus.
Suure musta koera sõber on värvinud oma pea mustaks ja pannud selga mustad riided ja ennast igasugust kraami täis riputanud.
Kulmude küljes on tal mitu neeti ja ninas on üks ja huule küljes ka.
Sõber taob trummi ja näeb väga punk välja.
Koer näeb samuti väga punk välja, ainult et temal on neetide asmel puugid.
Trummi taguda koer ei oska, aga sellest ei ole midagi, sest sõbral on mitu trummi ja ta taob neid nagunii kahe eest.

Suur must koer ja inimese puu

Metsas kasvab palju puid, aga üht peab inimene omaks.
See on harilik kuusk.
Ainult ilmatu suur ja vana.
Mõnikord käib inimene seda puud vaatamas.
"Tere, mu puu," ütleb inimene ja kallistab puud.
Puu ei kosta midagi, seisab lihtsalt rahulikult ühe koha peal ja laseb ennast kallistada.
"Aitäh, mu puu, sulle on mõnus külla tulla," ütleb inimene ära minnes, "ma tulen teinekord jälle."
Aga ükskord, kui koer ja inimene puule külla lähevad, on puu kadunud.
"Puu on kodust ära läinud," mõtleb koer.
Ta käib inimesega järve ääres ära ja tagasi tulles on puu jälle oma koha peal platsis.
"Kuidas ma küll enne sind üles ei leidnud?" küsib inimene ja kallistab puud.

Suur must koer ja suitsusaun

"Saun ahju ja kerisega on nagu suur must vanamees, süli mune täis.
Siis on ta nagu naine, kes peidab eneses kuuma ilusat üska.
Ja siis tuled sauna ja tunned end hardalt ja pidulikult ja soovid jumalat sekka, onju?" räägib inimene koerale.
Suur must koer keerab pea viltu, nii et tema lontis kõrv vajub veelgi enam lonti.
"Inimene tunneb selliseid asju vist Saunavana pärast," mõtleb koer.
Aga inimese silmadega Saunavana nähtav ei ole ja koera suuga sellest jälle rääkida ei saa.

Suur must koer ja täiskuu

Kui kuu on täis, siis on ta ümmargune.
Vaenelaps kuu peal on siis kõige paremini näha.
Suur must koer vaatab teda tähelepanelikult ja püüab teda kõnetada.

"Täiskuu aegu oled sa ikka eriti rahutu," ütleb inimene koerale.
"Ei ole," mõtleb koer, "täiskuu aegu on lihtsalt kõige parem kuuneiuga rääkida." 
Inimene ise roidab täiskuu aegu metsas.
Talle meeldib, kui kõik näeb välja nagu mustvalgetes vanades filmides, mida ta mõnikord vaatab.
Kuutüdrukut inimene ei näe, aga aimdus, et ta on olemas, hoiab inimest rahutuna ja ajab teda ikka öösiti hulkuma.
