Laine Lang, 37 a.projektijuht:

Ütekõrra, ku ma viil koolitütrik olli, ostsõ ma kuldsidõ täppega verevät kingitüsepapõrd.
Tuu es olõ' johuslinõ, ma tiidse täpsähe, midä ma teie.
Ma katsõ uma' kooliraamadu' tuu paprõga, et võisi' tundõ aigo tunda' lämmind vereväst ja kuldsõst värmist, tunda', et ma olõ lähkün ütele unistusõlõ...unistusõlõ esi'hindäst.
Suurõ inemise elo...
Esi' vabalt valli'...
Ma olõ-i' ilmangi hinnäst häste tundnu' ütisüsen, ega' tahtnu', et kiäki võtnu' minno ku ossa ütest sääntsest.
Muld...tuu oll perändüs, rassõ ja ränk.
Pümehüs, patt, halli' tooni'.
Sääl olõ-õs määnestki valgust, ei midägi kristalselget.
Es saaki olla' es.
Mii' pere' pagõsi kunagi üle Õdagumere, aga kohe mul oll siist edesi paeda'?
Vaest no', pallo kümnit aastit ildampa, ma saa arvo, et ei olõ' säädüisi, ei olõ' piire, kuis umma aida tulõ arri'.
