Ku ma olli 10-aastaganõ, lätsi mu vanõmba lakja.
Sääntsen vannusõn mõos vanõmbidõ lakjaminek latsõ pääle peris kõvastõ, nii et ka mu vastus tuu pääle oll naada ullimuudu mässämä määntsegi aoviidüssega, et umalõ tähelepandmisõlõ tõist tsihti anda.
Tuu mõttõga võtimi umma perrehe vahtsõ pini, kelle ma tävveniste esi üles kasudi ja vällä koolidi.
9 aastaga peräst kolõ ma kotost vällä ni elli asstagakõsõ Londonin.

Ütel urbõkuul, ku mu pini oll saanu 10-aastagadsõs, võti ma ette kõrras Eesti pinnalõ küllä tulla, et ligembäidsi uma äkilidse välläilmumisõga hiidütä.
A äkiline hiitümine tull hoobis mullõ, ku kõhvidsi uma vana pini kõttu ja tundsõ, et kõtu all omma imeligu kumo, miä olli parrahe jo kanamuna suurutsõs kasunu.
Et pini oll jo küländ vana, ni majandulinõ sais oll vilets, otsustimi, et ei lasõ pinni lõigada.
Kimmähe oll tuu üts hullõmbit võlssotsussit mu elon!
Suvõ lõpun ma kolõ tagasi Eestihte, et BFM-in sügüse alosta.
Sügüse anti meile koolin tüü - pildistä kedägi, kiä om köüdet mi kodoga.
Tuus aos olli pinil kasuja jo suurõmbas kasunu.
Ka timä sälä pääl oll üts muna, ja katõ edekäpä vaihõl perädü kasuja, mitu kasujat kõtu all.
Oll selge,  et no ei olõs lõikusõst tolku olnu.
Otsusti tetä umast pinist pildiseeriä, oll jo teedä, et timmä väega pikält inämb ei olõ.
Pühäpäävä tettüid pilte näütsi ette iispäävä.
Tuusama päiv kõlist mu imä ja ütel, et kutsõ tõsõpääväs eläjätohtri, selle et pini võta-i inämb jalgo ala.
Järgmädse päävä hummogu tulli ma koolist varrõmb tulõma ni sõidi Talliinast kodo.
Tõõsõpäävä olli pinil joba krambi ja tä es saa inämb midägi arvo, minkperäst mullõ jäi väega süäme pääle, et pinni joba varrõmb magama es panda.
Tohtri joudsõ pia peräle ni pini panti magama.
Tohtriga katõkõisi tiremi pinni, kelle ollimi linno sisse käändnü, imä kõndman meil perän.
Pannimi pini linno sisen tagaaida väiku kürvidsäkingo mano, kohe oll matõt ka mi viimäne pini.
Tohtri läts minemä ni mii naksi imäga hauda kaibma.

Oll rehekuu lõpp, välän oll rõssõ ja nesse, õhku täüt paks undsõ ni maa pääl olli kihin mädänevä lehe.
Takanpuul tossas tüüstüsliinajao katlamaja akõn.
Peräle sõit ka mu esä uma vahtsõ massinaga, võtt mu imä käest lapju üle ja nii mi kaibi hauda.
Ku tuu valmis oll, säimi pini hauda, pannimi väikse lillikese üten ja saisimi kõrrakõsõ aigo hillä.
Lõpus ütelmu imä: "Mullast olõt sa võet ja mullas piät sa saama."
Neide sõnno pääle mi visksi mulla pinile pääle.
Esä läts är ja mii imäga lätsi ummi tallituisi mano tagasi.
Ehtsä eesti pitsüs.
