# Lõputöö analüsaator

# Tekstianalüüsi tulemused

Lausete arv: 32 - Sõnade arv: 510

Analüüsiks kulunud aeg: 31.885 sekundit

Uus analüüs

##### Tekstis ei leidu mina- või meie-vormi.

##### Järgnevaid lauseid võib pidada liiga pikaks:

Näiteks klassifitseeris analüsaator järgneva lause keeruliseks: Kuna käesolevas uurimistöös uuritakse verbe, mida on kasutatud otsekõne saatelausetes, ning vähesel määral ka saatelausete paiknemist, siis selles peatükis antakse lühike ülevaade, kuidas üldse tegelaskõnet kirjanduses on võimalik edasi anda ning milline tähtsus on saatelausetel dialoogide puhul.

##### Analüüs ei tuvastanud üheski lauses puuduvat koma.

Poolt-tarind on võõrapärane vorm, mis jätab lauses tegija tagaplaanile.

##### Analüüs ei tuvastanud ühtegi poolt-tarindit.

Öeldistäiteks olev v- või tav- kesksõna võib mõjuda bürokraatlikult.

##### Analüüs ei tuvastanud ühtegi olema-kesksõna rikkumist.

Märgib omaduste või seisundite juhuslikkust, ajutist iseloomu.
Parem on kasutada kindlamat kõneviisi.

##### Analüüs ei tuvastanud ühtegi määrust saavas käändes.

Mine-vormi kasutus koos tühiverbiga.

##### Analüüs ei tuvastanud ühtegi nominalisatsiooni mine-vormis.

analüsaator 7x | Kuna loetelust ei ole üldiselt lugejal keeruline aru saada, ei tohiks ka lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator seda keerulise lausena välja tuua. Lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaatori eesmärk on aidata tuvastada lauseid, mis võivad raskesti arusaadavad olla. Teksti autor peab see-eest ise otsustama, kas analüsaatori välja toodud lause on ka tõepoolest liiga pikk. Näiteks klassifitseeris analüsaator järgneva lause keeruliseks: Kuna käesolevas uurimistöös uuritakse verbe, mida on kasutatud otsekõne saatelausetes, ning vähesel määral ka saatelausete paiknemist, siis selles peatükis antakse lühike ülevaade, kuidas üldse tegelaskõnet kirjanduses on võimalik edasi anda ning milline tähtsus on saatelausetel dialoogide puhul. Seetõttu on lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator teksti autorile siiski kõigest abivahend. Analüsaator ei võta arvesse jutumärkide vahel olevaid sõnu, kuna nende põhjal tehakse eeldus, et need on kas tsitaadis või näited.
tsitaat 7x | Analüsaator ei võta arvesse jutumärkide vahel olevaid sõnu, kuna nende põhjal tehakse eeldus, et need on kas tsitaadis või näited. Tsitaat on aga autori tekstist sõltumatu ehk autor seda muuta ei saa, seetõttu ei ole ka vajadust tsitaati keerulise näitena välja tuua. Näiteks ekstreemse näite puhul: Ta on kirjutanud: „Praegu on kogu meie ametnikkond ühtse riikliku süsteemi teenistuses ning kirjade ja teiste dokumentide sõnastus minetab järjest isikupära, mistõttu asutustevahelised sidemed on tihedad, sest ühes kantseleis keele kohta langetatud väärotsus jõuab dokumentide vahendusel peagi teistesse, kus keele asjus kriitikavõimetud ametnikud selle omaks võtavad ja seda omakorda levitama hakkavad.“ Eelnev tsitaat on näite jaoks kohandatud Uno Liivaku kirjutis. Analüsaator märgistaks tsitaadi ilma lisakontrollita liiga pikaks.
| Näiteks ekstreemse näite puhul: Ta on kirjutanud: „Praegu on kogu meie ametnikkond ühtse riikliku süsteemi teenistuses ning kirjade ja teiste dokumentide sõnastus minetab järjest isikupära, mistõttu asutustevahelised sidemed on tihedad, sest ühes kantseleis keele kohta langetatud väärotsus jõuab dokumentide vahendusel peagi teistesse, kus keele asjus kriitikavõimetud ametnikud selle omaks võtavad ja seda omakorda levitama hakkavad.“ Eelnev tsitaat on näite jaoks kohandatud Uno Liivaku kirjutis. Analüsaator märgistaks tsitaadi ilma lisakontrollita liiga pikaks. Kuna aga tekst on tsitaadis , siis tsitaadi kontrolli tõttu võetakse analüüsil arvesse ainult lauseosa Ta on kirjutanud:.
lause 17x | Kuna loetelust ei ole üldiselt lugejal keeruline aru saada, ei tohiks ka lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator seda keerulise lausena välja tuua. Näiteks ei tohiks keeruliseks märgistada lauset : Viimaste sajandite kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens (1812), Virginia Woolf (1882), James Joyce (1882), F. Scott Fitzgerald (1896) ja Arthur C. Clarke (1917). Lugejale võiks tunduda, et lause ei ole keeruline. See-eest leiab osalausestaja, et lauses on 6 osalauset. Selleks, et vältida osalausestajast tingitud valepositiivseid tulemusi keeruliste lausetega seoses, on lisatud eraldi reegel sulgude vahel oleva teksti kohta. Nagu eelmainitud lause puhul näha, siis täpsustus või viide ei muuda lauset märgatavalt keerulisemaks. Küll võib aga öelda, et kui sulgude vahel leidub verbiahel, on lause läinud keerulisemaks. Seda seetõttu, et lausesse on verbi tõttu tekkinud üks mõte rohkem. Lisareegli tõttu võetakse eelneva lause puhul lausepikkuse ja -keerulisuse analüüsis arvesse vaid ühte osalauset (Eelmise sajandi kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens, Virginia Woolf, James Joyce, F. Scott Fitzgerald ja Arthur C. Clarke), milles leidub verbiahel on. Lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaatori eesmärk on aidata tuvastada lauseid , mis võivad raskesti arusaadavad olla. Teksti autor peab see-eest ise otsustama, kas analüsaatori välja toodud lause on ka tõepoolest liiga pikk. Näiteks klassifitseeris analüsaator järgneva lause keeruliseks: Kuna käesolevas uurimistöös uuritakse verbe, mida on kasutatud otsekõne saatelausetes, ning vähesel määral ka saatelausete paiknemist, siis selles peatükis antakse lühike ülevaade, kuidas üldse tegelaskõnet kirjanduses on võimalik edasi anda ning milline tähtsus on saatelausetel dialoogide puhul. See lause meeldis töö autorile, kes ei pidanud seda liigselt keeruliseks. Seejärel kasutatakse loodud klassi QuoteRemover, mis eemaldab lausest jutumärkide vahel oleva teksti. Kuna katsetamisest selgus, et analüüsi tulemusi mõjutasid lausesisesed viited, siis ei võeta neid lauset analüüsides arvesse.
| Kuna loetelust ei ole üldiselt lugejal keeruline aru saada, ei tohiks ka lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator seda keerulise lausena välja tuua. Tuleb ka arvestada EstNLTK osalausestaja iseärasustega, mis võivad analüüsi tulemusi mõjutada. Näiteks ei tohiks keeruliseks märgistada lauset : Viimaste sajandite kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens (1812), Virginia Woolf (1882), James Joyce (1882), F. Scott Fitzgerald (1896) ja Arthur C. Clarke (1917). Lugejale võiks tunduda, et lause ei ole keeruline. See-eest leiab osalausestaja, et lauses on 6 osalauset.
| Nagu eelmainitud lause puhul näha, siis täpsustus või viide ei muuda lauset märgatavalt keerulisemaks. Küll võib aga öelda, et kui sulgude vahel leidub verbiahel, on lause läinud keerulisemaks. Seda seetõttu, et lausesse on verbi tõttu tekkinud üks mõte rohkem. Lisareegli tõttu võetakse eelneva lause puhul lausepikkuse ja -keerulisuse analüüsis arvesse vaid ühte osalauset (Eelmise sajandi kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens, Virginia Woolf, James Joyce, F. Scott Fitzgerald ja Arthur C. Clarke), milles leidub verbiahel on.
keeruline 8x | Kuna loetelust ei ole üldiselt lugejal keeruline aru saada, ei tohiks ka lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator seda keerulise lausena välja tuua. Näiteks ei tohiks keeruliseks märgistada lauset: Viimaste sajandite kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens (1812), Virginia Woolf (1882), James Joyce (1882), F. Scott Fitzgerald (1896) ja Arthur C. Clarke (1917). Lugejale võiks tunduda, et lause ei ole keeruline . Selleks, et vältida osalausestajast tingitud valepositiivseid tulemusi keeruliste lausetega seoses, on lisatud eraldi reegel sulgude vahel oleva teksti kohta. Näiteks klassifitseeris analüsaator järgneva lause keeruliseks : Kuna käesolevas uurimistöös uuritakse verbe, mida on kasutatud otsekõne saatelausetes, ning vähesel määral ka saatelausete paiknemist, siis selles peatükis antakse lühike ülevaade, kuidas üldse tegelaskõnet kirjanduses on võimalik edasi anda ning milline tähtsus on saatelausetel dialoogide puhul. See lause meeldis töö autorile, kes ei pidanud seda liigselt keeruliseks .
| Kuna loetelust ei ole üldiselt lugejal keeruline aru saada, ei tohiks ka lausepikkuse ja -keerulisuse analüsaator seda keerulise lausena välja tuua. Tuleb ka arvestada EstNLTK osalausestaja iseärasustega, mis võivad analüüsi tulemusi mõjutada. Näiteks ei tohiks keeruliseks märgistada lauset: Viimaste sajandite kuulsaimad kirjanikud on Charles Dickens (1812), Virginia Woolf (1882), James Joyce (1882), F. Scott Fitzgerald (1896) ja Arthur C. Clarke (1917). Lugejale võiks tunduda, et lause ei ole keeruline .